EKSTREMT HØJT OG UTROLIGT TÆT PÅ
Antallet af levende overstiger nu -
- antallet af dødsfald i hele menneskets historie.
Men antallet af døde stiger.
En dag vil der ikke længere være plads til at begrave folk.
Så hvad med underjordiske skyskrabere til døde?
De kunne placeres under skyskraberne, der bygges til levende over jorden.
Man kunne begrave folk på 100 underjordiske etager -
- og så ville de dødes verden befinde sig lige under de levendes.
...Vorherre, Jesus Kristus, der har velsignet os alle...
Ved folk godt, at der ikke ligger nogen i kisten?
Vi burde have fyldt den op med hans sko.
Det er en falsk begravelse. Som når man begraver en guldfisk.
- Det er, hvad det er, Oskar. - Det giver bare ingen mening.
Tænk, hvis man kunne tage en elevator ned for at besøge de døde -
- ligesom man tager broen for at komme til Brooklyn -
- eller færgen til Staten Island.
Far fortalte mig, at New York engang havde en sjette bydel.
Lige ved siden af Manhattan. Men man kan ikke besøge den mere -
- fordi den flød væk, og ingen ved, hvor den er.
Okay, hvis du tror, du er så klog, så lad os finde den sjette bydel.
Okay. Og? Hvad?
- Hvad mener du med 'hvad'? - Hvad skal jeg finde?
Hvad er sporene?
Han trak på skuldrene, som om han ikke anede, hvad jeg talte om.
Det elskede jeg.
Det var den bedste leg, far og jeg legede.
Vi kaldte den 'opdagelsesrejse'.
Jeg har fundet noget fra hvert årti i det 20. århundrede.
Hvor er du sej. Han er så sej!
Jagten på den sjette bydel var den største ekspedition nogensinde.
Godt, jeg har: "amatørentomolog, frankofil, amatørarkæolog."
- Hvorfor skal alt være 'amatør'? - Det er en kompliment.
- Amatørpacifist? - Pacifist...
- Amatøropfinder. - Opfinder. Den er god.
Okay, så er du klar.
Far tilrettelagde mine ekspeditioner, så jeg skulle tale med folk -
- for det vidste han, jeg havde svært ved.
Hvad vil du?
- Hvad mener du? - Det kunne blive nyttigt.
Kan du ikke sige, om jeg er på rette spor?
Hvis du ikke siger det, hvordan kan jeg så få ret?
Man kan også vende den om og sige, hvordan kan du så tage fejl?
Værsgo. Mange tak.
ENDELØS SØGEN
Tidligere lå Central Park ikke, hvor den ligger nu.
Far sagde, at den før lå midt i den sjette bydel.
Enorme kroge blev slået dybt ned i jorden -
- og så trak alle New Yorks indbyggere parken som et tæppe -
- fra den sjette bydel og ind på Manhattan.
- Jeg har fundet noget. Skifter. - Hvilket område, Oskar? Skifter.
Zone E-3. Skifter.
Far sagde, at det kun er på grund af sporene i Central Park -
- at vi ved, at den sjette bydel har eksisteret.
- Hvor kommer det fra? - Det var min fars.
Bedstemor gav mig det, da jeg var lille. Jeg har aldrig brugt det.
- Hvad er det? - Bedstemors gamle hjemmevideoer.
Dem har jeg ikke set i årevis.
- Ved du, hvordan din far så ud? - Nej, det aner jeg ikke.
Her er, hvad jeg ved: Han var fra Dresden i Tyskland.
Han oplevede noget slemt og endte med at forlade sin familie.
- Er det alt? - Det er alt.
SCHELL & SØN GULDSMED
Har du altid villet være guldsmed?
Måske ville jeg gerne have været forsker.
- Det finder jeg aldrig ud af. - Hvorfor ikke?
Fordi jeg er guldsmed.
Strawberry Fields.
- Belvedere Castle. - Hvad leder han efter?
Det fortæller han, når han finder det.
Jeg sender ham rundt i parken, og han skal tale med alle, han møder.
- Det bliver en stor opdagelsesrejse. - Gør det nu ikke så svært for ham.
Er det let, er det ikke umagen værd, og hvilken type voksen bliver han så?
Det må du fortælle mig.
Så forelsker han sig i den første, dominerende...
Jeg mener... smukke, lyshårede dame, der siger, hvad han skal gøre.
Så som at skrive en check? Det er den sidste. På 71,40 dollar.
- 71,40. - Hvor skal du hen?
Sengetid!
- Var der virkelig en sjette bydel? - Man kan finde grund til at tro alt.
- Hvilke grunde? - Sporene, selvfølgelig.
- Hvilke spor? - Hvilke spor? Sporene!
Den ejendommelige sammensætning af fossiler i Central Park.
Den besynderlige pH-værdi i vandreservoiret.
Og det bringer os til gyngerne.
Ifølge optegnelserne blev der fundet en seddel -
- under en af gyngerne i Central Park.
Og efter mange videnskabelige analyser -
- som du er for ung, og jeg er for dum til at forstå -
- kunne de fastslå, at sedlen var skrevet i den sjette bydel.
- Hvad stod der på den? - Sikke et fantastisk spørgsmål.
Lad os finde ud af det.
Det burde stå der, men det gør det ikke.
- Må jeg lige se? - Hvad er det, du vil se? Avisen?
Det var den sidste gang, vi talte sammen.
- Giv mig den! - Den er bag dig. Øjeblik.
Næste gang, jeg hørte min fars stemme, var -
- da jeg kom hjem fra skole den værste dag.
Spasser!
På grund af alt det, der skete, gav de os tidligt fri.
- Det er, hvad vi hører. - Det er jo frygteligt.
Du må ikke ryge i lobbyen. Du får bare ballade.
Nok ikke lige i dag. Hvor er dine forældre?
Er nogen af dem inde i centrum?
Min mor er på arbejde, og min far er til møde.
Og det rager ikke dig, din røvbanan.
- Knyt sylten, Oskar. - Pil af, grønært.
Åh, gud.
Besked nummer et. Den 11. september, klokken 8.56.
Er du der? Hallo?
Tag telefonen, hvis du er der, skat.
Jeg har ringet til kontoret, men ingen tog telefonen.
Der er sket noget, men jeg har det fint.
Vi skal blive, hvor vi er, indtil brandvæsenet kommer.
Det skal nok gå. Jeg ringer, når jeg ved, hvad der sker.
Jeg ville bare sige, at jeg har det fint, og at jeg snart ringer igen.
Besked nummer to. Den 11. september, klokken 9.12.
Er du der? Er du der? Det er mig igen.
Hallo?
Undskyld, jeg håbede, at du ville være hjemme.
Har du hørt, hvad der er sket? Du skal bare vide, at jeg er okay.
Det går fint. Vi venter på at finde ud af, hvad vi skal gøre.
Det er ret kaotisk, men brandvæsenet skulle være på vej.
Hvis solen eksploderede -
- ville der gå otte minutter, før folk fandt ud af det.
Det er den tid, det tager lyset at nå frem til os.
I otte minutter ville verden stadig være lys og føles varm.
Det var et år siden, min far døde -
- og jeg kunne fornemme, at mine otte minutter med ham var ved at løbe ud.
Jeg havde ikke været inde i fars skab siden den værste dag.
Mor havde ikke rørt hans ting. Det var der alt sammen.
Oskar... er alt i orden?
Det er Oskar Schell. Bedstemor? Er du vågen, bedstemor?
Skifter.
Bedstemor?
Ja, hvad er der, skat? Kan du ikke sove?
Skal jeg komme over? Skifter.
Har far nogensinde nævnt en særlig nøgle for dig? Skifter.
En særlig nøgle?
Det tror jeg ikke. En nøgle til hvad?
Hvad var den særlige nøgle til?
Skifter.
Er Lejeren hjemme? Skifter.
Lejeren? Nej, han er aldrig hjemme så tidligt. Skifter.
Bedstemor lejede et værelse ud tre uger efter den værste dag.
Hvorfor er Lejerens dør altid lukket? Og hvorfor må jeg ikke møde ham?
- Han kan lide fred og ro. - Så fortæl mig noget om ham.
Han er en, jeg kendte i det gamle land. Spil nu.
- Hvor længe skal han være her? - Han bliver aldrig længe samme sted.
Er han farlig?
Hvis du nogensinde ser ham, så sig ikke noget.
Han kan blive meget vred. Spil nu.
Hvad har du fundet, Oskar? Skifter.
Oskar, er du der stadig? Oskar?
Den er til en form for boks.
Den er ikke som nogle af de her. Den er tykkere.
Jeg tror ikke, den er til et pengeskab.
Den kunne være til en bankboks eller en postboks.
Den er gammel. Måske 20 eller 30 år gammel.
- Men hvem lavede den? - Den kan være lavet hvor som helst.
Hvordan finder jeg så låsen?
Det ved jeg ikke. Du kan prøve den i alle låse, du kommer forbi.
Man ved aldrig, hvad en nøgle passer til. Der er en million muligheder.
Det er derfor, jeg elsker nøgler. De kan alle åbne et eller andet.
- Bare en. - Burde du ikke være i skole?
Det er Dr. Martin Luther King Junior Day.
Løgn nummer to.
Jeg begyndte at tælle mine løgne, da jeg sagde, at jeg havde feber.
Jeg vil ikke smitte folk i skolen. Jeg kunne være en omvandrende virus.
Er Martin Luther Kings fødselsdag ikke i januar?
Jo, men de flyttede den.
Det var løgn nummer tre.
Vent lige lidt, Oskar. Hvem er 'Black'?
Det står der på kuverten. Er det en, du kender?
Det kunne være en, der ved noget om nøglen.
Tak, fordi du er sådan en god låsesmed.
- Hvad skal du bruge dem til? - Et projekt om folketælling.
Løgn nummer fire.
- Hvorfor er du ikke i skole? - De siger, at jeg er klog nok.
Black... Black... Black.
'Black' var helt sikkert en person. Formentlig.
Hvis 'Black' var en person, måtte vedkommende have kendt far.
472.
Men hvordan? Og hvordan skulle jeg finde ham/hende?
Var det her en opdagelsesrejse? - Lagos, Nigeria. Og det drev...
En del af fars ekspeditioner var altid en rejse.
...2278,3 sømil.
Brasilien!
Og han planlagde dem altid ned til mindste detalje.
Otte kilometer i timen. 700.
Hvad kunne det ellers være?
Hvis der var en nøgle, måtte der være en lås.
Hvis der fandtes et navn, måtte der være en person.
Så er jeg hjemme!
Der måtte være en lås.
Og han ønskede, at jeg skulle finde den.
Q-56. Q-56. Q-56.
Og jeg ville finde den, for kun sådan kunne jeg forlænge de otte minutter.
Måske kunne jeg få dem til at vare evigt.
Jeg pakkede en rygsæk med de ting, jeg skulle bruge for at overleve.
En israelsk gasmaske, som bedstemor gav mig to uger efter den værste dag.
Min tamburin, der hjælper med at holde mig rolig.
Kikkert, selvfølgelig.
Jeg måtte pakke let for at kunne bevæge mig hurtigt.
Min ekspeditionsjournal. Min bedstefars kamera.
'Hawkings Univers' af Stephen Hawking, som far læste for mig.
Mobiltelefon. Figenkager, som jeg elsker.
Nøglen, naturligvis.
Og min fars besked om aldrig at stoppe min søgen.
Og det ville jeg aldrig gøre.
Hallo... Hvor skal du hen?
- Ud. - Hvorhen?
Til tegneseriekongres med Mitch. Vi ses senere.
Løgn nummer fem. Undtagen det med "at ses senere".
Hold mobilen tændt, så vi kan tale sammen en gang i timen.
Jeg mener det!
Jeg anede ikke, hvad der ventede mig.
Selvom jeg havde ondt i maven og mine øjne løb i vand -
- var jeg fast besluttet på, at intet skulle stoppe mig.
Ikke engang mig selv.
Første punkt: Abby Black, Fort Greene i Brooklyn.
Jeg gik, fordi offentlige transportmidler gør mig angst.
Der har altid været ting, jeg havde det svært med.
- Elevatoren virker altså, Klogeåge. - Det ved jeg, Dumbo.
Men den værste dag gjorde listen over de ting en del længere.
Gamle mennesker. Løbende mennesker.
Fly. Høje ting.
Ting, man kan blive spærret inde i.
Højlydte ting. Skrig og gråd.
Folk med dårlige tænder. Poser uden ejermænd.
Ejerløse sko. Børn uden forældre.
Ting, der ringer eller ryger. Folk, der spiser kød.
Folk, der ser op. Tårne, tunneler, hurtige ting.
Larmende ting, ting med lys, ting med vinger.
Især broer får mig til at gå i panik.
- Kom nu, prøv. - Jeg kan ikke.
Hvis du ikke prøver, finder du aldrig ud af det.
- Prøv nu. - Du må ikke være skuffet over mig!
Tag nu din juice.
Din bedstemor tog mig med hen til gyngerne.
Jeg foretrak nummer et, to, tre fra højre -
- fordi jeg troede, den kunne gynge højere end de andre.
Så når alle andre var taget hjem, gyngede jeg.
Her var kun mig og gyngerne.
Jeg tænkte meget, når jeg sad her. Især da jeg lærte at pumpe.
Jeg blev ved, indtil jeg ikke kunne komme højere op -
- og så sprang jeg.
Og i et kort øjeblik følte jeg mig fri som en fugl.
Du burde prøve det, Oskar. Det kunne ændre dit syn på verden.
Det er ikke sikkert.
Du behøver ikke springe.
Kan vi godt tage hjem nu?
Fort Greene!
Fort Greene! Fort Greene! Fort Greene! Fort Greene!
- Hvad laver du? - Goddag, jeg hedder Oskar Schell.
Kendte du min far, Thomas Schell?
- Du hedder Abby Black, ikke? - Jo.
Folk siger det sikkert konstant -
- men slår man 'smuk' op i ordbogen, er der et billede af dig.
- Abby, jeg forsøger at tale med dig! - Må jeg komme indenfor?
- Det er nok ikke så godt lige nu. - Hvorfor ikke?
- Jeg er midt i noget. - Nu går jeg op og får det overstået.
Det er jeg også. Hvad er du midt i?
- Kommer det dig ved? - Er det et retorisk spørgsmål?
Jeg var nødt til at komme derind.
Jeg er helt vildt tørstig!
Løgn nummer syv.
- Hvad vil du have at drikke? - Iskaffe med halvt af hver, tak.
Kommer du?
SKRIVEBORD
- Jeg er vild med det her. - Det var jeg også.
- Hvor meget ved du om elefanter? - Næsten ingenting.
Jeg ved en hel del. Loxodonta Africana.
Der er en kvinde, der har optaget elefantkald i Congo i ti år.
Abby! Hvor er mine ting?
Sidste år begyndte hun at spille optagelserne for elefanterne.
Og da hun spillede en død elefants kald, kunne dens familie huske den.
De gik hen mod højtaleren.
Hvad mon de følte, da de hørte de kald?
- Det ved jeg ikke. - Jeg ringer til dig om et kvarter.
- Græd de? - Kun mennesker græder tårer.
Men elefanten på billedet græder.
Det ser sådan ud, men det er formentlig billedmanipulation.
Du må ikke græde.
Hej, Bob. Hvordan går det? Hvordan har familien det?
Alle tiders. Vi har det helt fint.
Hør, kan du ikke møde mig på kontoret kl. 15?
- Hvem er det? - Min mand.
Du må synes, at det her er meget underligt.
Det er der så meget, der er. Folk siger altid, at jeg er underlig.
Jeg er blevet undersøgt for Aspergers.
Far sagde, at det rammer kloge folk, som ikke kan løbe lige.
Resultatet var uklart.
Er du sikker på, at du ikke kendte Thomas Schell?
Han var i bygningen. Den 11. september.
Jeg forsøger at finde en lås til den her nøgle, som tilhørte min far.
Beklager, men jeg kender ikke noget til nøglen eller din far.
Må jeg låne det?
Du må få det.
- Men du kan jo godt selv lide det. - Der er så meget, der ændrer sig.
Må jeg kysse dig?
Du er en sød dreng, men det er nok ikke nogen god idé.
Må jeg tage et billede af dig, så jeg ikke glemmer dig?
Hvordan var tegneseriekonferencen? Blev du der hele dagen?
Vil du ikke nok låse op? Oskar, vær nu sød at åbne døren.
Oskar?
Kan du høre mig, Oskar? Luk mig nu ind.
Luk mig nu ind, Oskar.
Hvorfor vil du herind?
For at sige, at jeg elsker dig.
Jeg håbede, at du ville være hjemme.
Har du hørt, hvad der er sket? Du skal bare vide, at jeg er okay.
Det går fint. Vi venter på at finde ud af, hvad vi skal gøre.
Det er ret kaotisk, men brandvæsenet skulle være på vej.
Besked nummer tre. Den 11. september, klokken 9.58.
... efter at have overlevet sammenstyrtningen af de to tårne.
Som vi sagde tidligere, var de 110 etager...
Oskar?
Oskar! Oskar?
- Er du okay? - Ja.
- Fik du tidligt fri fra skole? - Ja.
- Ved du, hvad der er sket? - Ja.
Din mor kommer snart hjem.
Vil du bare vente her, indtil hun kommer?
Ja, det tror jeg.
Skal jeg vente her sammen med dig?
Det er okay.
- Er du sikker? - Helt sikker.
Er du sikker?
Oskar. Oskar!
Har din far ringet?
Er der nogen beskeder på telefonsvareren?
Tak.
Alle linjer...
Alle linjer er optaget. Vær venlig at...
Kom nu... kom nu!
Din opringning gik ikke igennem. Prøv igen senere.
Alle linjer er optaget. Vær venlig at...
Okay... okay.
Nettet er overbelastet. Opringningen kan ikke viderestilles.
Jeg har fortalt, hvad jeg ved, mor. Jeg har ringet til hospitalerne og politiet.
Jeg gik kun glip af en opringning. Nej, du skal ikke komme.
Jeg vil ikke gøre Oskar endnu mere nervøs.
Jeg ringer, hvis jeg får brug for dig.
Optager.
Du har ringet til familien Schell tirsdag den 11. september.
Her er dagens fakta:
Det er så koldt i Yukutia, at ens ånde fryser med en knasende lyd -
- de kalder 'stjernernes hvisken'.
Du har ringet til familien Schell...
Nu behøver ingen at lytte til dem, som jeg gjorde.
Nu er det, som om der ikke er sket noget.
Hver gang jeg forlod lejligheden, følte jeg mig lidt lettere -
- fordi jeg kom tættere på far.
Men jeg følte mig også lidt tungere, fordi jeg bevægede mig væk fra mor.
- Hvorfor ser du sådan på mig? - Hvordan?
Som om jeg har gjort noget forkert.
- Har du din mobil? - Lige her.
Jeg elsker dig.
Måske ventede hun der, indtil jeg gik.
Måske var hun allerede gået sin vej.
Måske talte hun bare for lavt til, at jeg kunne høre hende.
Hazelle Black boede i Hamilton Heights.
Kære Gud. Jeg beder dig om at passe godt på lille Oskar.
Jeg beder om et mirakel på hans vegne.
Og om at du holder hånden over ham, hvor han end færdes.
Amen.
- Husk nu, at hver dag er et mirakel. - Jeg tror ikke på mirakler.
Hvis du finder det, nøglen passer til, vil det være et mirakel.
Jeg lagde ud med et enkelt problem: en nøgle uden lås.
Og jeg udtænkte et system, som passede til problemet.
Jeg brød alt ned i de mindst mulige dele -
- og forsøgte opfatte hver person som et tal i en enorm ligning.
Den kan være til en bankboks eller et pengeskab.
Den er gammel. Må jeg prøve og se, om den passer i noget?
Men det fungerede ikke.
For mennesker er ikke som tal. De er mere som bogstaver.
Og alle de bogstaver vil gerne blive til historier.
Og far sagde, at man skulle dele historier.
Sådan... pas på benet!
Jeg havde afsat seks minutter til hvert Black-besøg -
- men det tog aldrig kun seks minutter.
Alle brugte mere tid, end jeg havde forudset -
- på at trøste mig og få mig til at føle mig bedre tilpas.
Og på at fortælle mig deres historier.
Men jeg ville ikke have det bedre, og jeg ville ikke have venner.
Taekwondo, museum, tegneseriekonference.
Jeg ville bare finde låsen.
0,25 delt med 65... 156 dage delt med 52 er lig med tre år.
Jeg kom ikke tættere på min far. Jeg var ved at miste ham.
- Hvad fanden har du gang i? - Torskepande!
Det gælder alle i bygningen!
Det må være en forvirrende dag. Jeg ringer tilbage om lidt.
Besked nummer fire.
Hvad er der galt?
Du må ikke begrave mig, når jeg dør.
- Det er midt om natten, Oskar. - Lover du ikke at begrave mig?
Du dør ikke. Du kommer til at leve et langt liv.
- Er du sikker på, at du elsker mig? - Helt sikker.
Så anbring mig i et mausoleum.
- Vi er nødt til at tale sammen. - Om mit mausoleum?
Nej.
Om hvad der foregår.
- Hvorfor er det svært at tale med mig? - Du sover jo halvdelen af tiden.
Den anden halvdel af tiden glemmer du første halvdel.
Juridisk kaldes det 'in absentia'. En fraværende forælder.
- Det var ondt. - Hvilken del?
Det hele.
- Far sagde, at sandhed er frigørende. - Far er her ikke.
- Vi er kun os to. - Vi er vist nærmere en og en kvart.
- Du går ikke din vej, Oskar! - Hvad nu, hvis jeg dør i morgen?
- Du dør ikke i morgen. - Sådan tænkte far også.
- Det sker ikke for dig. - Du ved jo ingenting!
- Du begravede en tom kiste! - Mindet om ham er der!
Lige præcis! Far bestod af celler.
Og de ligger nu på hustage og i floder -
- og i lungerne på millioner af mennesker i New York.
- Sådan er det ikke. - Du ved intet om molekyler!
Måske er han også en del af hundelortene i Central Park!
- Så er det nok! - Undskyld... hundefæces.
- Hold op! - Det er jo rigtigt!
Fars død betyder ikke, at du skal være ulogisk.
Det er ikke alt, der giver mening. Der findes ikke svar på alt!
Du er bare dum! Det giver slet ingen mening!
- Det var bare en tom kasse! - Tror du ikke, jeg ved det?
Jeg gjorde det for min egen og din skyld -
- så vi kunne forsøge at sige farvel til ham.
For han er væk, Oskar. Han kommer ikke tilbage. Aldrig.
Jeg ved ikke, hvorfor en mand fløj ind i en bygning.
Jeg ved ikke, hvorfor min mand er død.
Men uanset hvad du gør, vil det aldrig give mening.
Det gør det bare ikke. Det giver ikke mening!
Hvad ved du om det?
- Hvorfor løj du for mig? - Hvad mener du?
- Hvor var du? - Hvor var jeg hvornår?
- På den værste dag. - Du ved da, at jeg var på arbejde.
- Der var ikke andre her. - Jeg ville gerne have været her.
- Men det var ikke muligt. - Så skulle du have gjort det muligt.
Jeg kan ikke gøre det umulige muligt.
Jeg ville ønske, at det var dig.
At du lå under den bygning i stedet for ham.
Det ville jeg også ønske.
Det mente jeg altså ikke.
Jo, du gjorde.
Gå nu i seng igen.
- Hej. - Linda?
Jeg har prøvet at ringe. Jeg er på vej hjem.
- Kan du høre mig, Thomas? - Ja, det kan jeg.
Det er utroligt. Ser du det her?
Hør her. Der er andre, der skal bruge telefonen.
- Jeg er hjemme om 20 minutter. - Jeg er i World Trade Center.
Hvad mener du? Hvad laver du der?
Jeg havde et møde. Vi skal blive, hvor vi er.
- Vi har knust et vindue for at få ilt. - Hvor er du?
På 106. etage. Vi er 50.
Hør her. Du kommer bare hjem lige nu.
Det skal nok gå. Du klarer dig nok.
Hvor er Oskar?
På vej hjem. Du har bare at komme hjem lige nu.
- Jeg ringer til ham og siger det. - Siger hvad?
Fortæller ham, hvad der sker.
Jeg fortæller ham, hvad der sker. Vi skal blive, hvor vi er.
Brandvæsenet er på vej. Vi har det godt, så vi venter her.
- Thomas? - Det er, hvad vi gør.
- Okay? - Nej, det er ikke okay. Hør her.
Hør efter og gør, som jeg siger. Du skal finde trappen, hører du?
- Ja. - Find trappen og skynd dig hjem.
Jeg er nødt til at lægge på, skat. Der er andre, der skal ringe.
- Jeg skal nok klare mig. - Hold op med at sige det.
- Find trappen. - Du gør livet meget bedre for mig.
Du skal vide, at jeg elsker dig højt.
Jeg elsker dig højt.
- Du må ikke holde op med at tale. - Jeg ringer igen om lidt.
Bliv ved med at tale til mig.
Det er ubekræftet, men oplysningen kommer fra en ansat hos United Airlines.
Vi understreger, at det endnu ikke er bekræftet.
Bedstemor, er du vågen? Skifter.
Vågn op, bedstemor. Skifter.
Kom nu. Skifter.
Bedstemor?
Jeg ved, at der nogen derinde.
Jeg gør ikke noget. Jeg er kun fire år.
Løgn nummer 64.
UNDSKYLD JEG KAN IKKE TALE
Hvem er du?
LEJEREN
Jeg hedder Oskar Schell. Ved du, hvor min bedstemor er?
UDE
Så sent? Ved du, hvor hun er? Det gælder sådan set liv eller død.
VI KUNNE VENTE SAMMEN
Er du en fremmed? Teknisk set?
Jeg ville ikke gå ind i en fremmeds soveværelse.
Hvorfor kan du ikke tale?
Er dine stemmebånd beskadigede? Eller har noget skræmt dig til døde?
JA
Sejt. Hvornår talte du sidst?
Forsøger du nogensinde at tale? Prøv at sige noget til mig.
Kom nu.
Mit... navn... er... Lejeren.
Har du en straffeattest?
NEJ
Lever du af at skade folk?
NEJ
Hvad er din historie så?
MIN HISTORIE ER MIN HISTORIE
Jeg måtte tale med nogen. Jeg kunne ikke holde det hemmeligt mere.
Må jeg fortælle dig min historie?
Min far døde den 11. september.
Jeg gik ikke ind på hans værelse i et år, fordi det var for hårdt.
Men en dag hvor jeg var helt nede, gik jeg alligevel derind.
Jeg savner at lave taekwondo med ham. Det fik mig til at le.
Da jeg kom ind i skabet med hans tøj og ting -
- rakte jeg op efter hans gamle kamera og smadrede en blå vase.
Inden i lå en kuvert, som der stod 'Black' på.
Far havde efterladt noget til mig, som nøglen ville åbne.
Låsesmeden Walt sagde, at den kunne passe til alt muligt.
Der er 472 personer med efternavnet 'Black'.
På 216 forskellige adresser. Nogle af dem bor jo sammen.
Besøger jeg to hver lørdag og i ferier, minus prøvedage på 'Hamlet' -
- vil det tage mig tre år. Men jeg vil besøge alle, der hedder Black -
- og finde ud af, hvad nøglen passer til.
Den bedst mulige plan.
Jeg har inddelt folk i zoner og løjet for mor, for hun forstår det ikke.
Men det skal give mening, at han blev dræbt af folk, der ikke kendte ham.
Nogle af dem taler ikke engelsk.
Hazelle Black talte med Gud.
Men Gud lod hendes søn dø og lod de mennesker flyve ind i bygningen!
Der var en, der var både mand og kvinde.
Og jeg ville ikke for tæt på, fordi hun/han skræmte mig.
Men jeg tænkte på, hvilken type kønsdele hun havde.
Hvordan ville verden være, hvis alle havde samme frisure?
Mr. Black har ikke hørt en lyd, siden konen døde.
Det forstår jeg godt, for jeg savner min fars stemme.
- Når han sagde: "Er du oppe?" Eller: - Lad os lave noget.
Der er tvillingebrødrene, der maler.
Og et skur, der må være et spor.
Og Astrid Black, der har mange tegninger af den samme person.
Boris Black, dørmanden, der var lærer, før hans hjerne døde.
Ramos Black, der har en møntsamling, men ikke råd til mad hver dag.
Alan Black, der kan se Gramercy Park, men ikke har nøgle til den -
- og det er værre end at se på en mur.
Jeg føler, at jeg har ramt muren, for jeg har prøvet nøglen 148 steder -
- for at finde det, far ønskede, jeg skulle finde -
- for at fortælle mig, at det nok skulle gå uden ham.
Jeg er stadig bange for nye steder. Så bange, at jeg holder om mig selv.
Men jeg husker, hvad han sagde til mor om den sjette bydel.
- At hvis ting var lette at finde... - Så er de ikke værd at finde.
Jeg er bange, når jeg går hjemmefra.
Og jeg ved ikke mere, end da jeg startede!
Og jeg savner min far endnu mere, selvom det her skulle hjælpe mig!
Det gør for ondt. Nogle gange tror jeg, at jeg kan gøre noget slemt.
SLEMT?
JEG ER TRÆT JEG GÅR I SENG
FORTÆL IKKE BEDSTE OM VORES MØDE
VIL DU GERNE HAVE
Have hvad?
AT JEG TAGER MED DIG?
Nej, det vil jeg ikke. Slet ikke.
Selvfølgelig. Næste lørdag kl. 7.00.
Jeg var der 23 minutter og 37 sekunder for tidligt.
Jeg vidste ikke, om jeg ville have ham med.
Jeg vidste heller ikke, om jeg ikke ville.
Jeg ville give det en chance.
HVORHEN?
Hvis du skal med, er der regler.
Du får to tissepauser og 19 minutter til at spise frokost.
Sightseeing er forbudt, men historiske steder må bemærkes.
Og så har jeg 15 spørgsmål om dig selv, du skal besvare.
Kom nu.
Regel nummer fire: følg med. Jeg kan ikke vente på dig.
Jean Black bor i Zone H i området AQ-16.
Det er i Rockaways. 18,08 km. Denne vej.
Jeg tager ikke toget. Det er ikke sikkert.
Offentlige transportmidler er indlysende mål.
Man kan blive sprængt i luften af folk, der ikke kender en.
Åh, nej.
Han sagde: "Jeg kan ikke gå så langt."
At hvis han skulle med, måtte vi tage en bus eller et tog.
At toget var det hurtigste. Og han skrev:
"Der er ikke noget at være bange for." Og jeg svarede:
Det er let for dig at sige.
Men det var det jo faktisk ikke.
NOGLE GANGE MÅ VI SE FRYGTEN I ØJNENE
TÆNK IKKE PÅ NOGET
"Tænk ikke på noget." Det er et oxymoron.
Et oxymoron er, når to ord modsiger hinanden.
Far og jeg havde oxymoron-krige.
- Tragikomisk. - Larmende stilhed.
- Original kopi. - Fundet savnet.
ELEV LÆRER
"Elev lærer?" Flydende gas.
- Klar forvirring. - Levende død.
"Næsten præcist." Ægte imitation.
Tilfældigvis med vilje.
Kæmpereje.
Selvom han ikke sagde et ord -
- havde jeg for første gang siden fars død en at tale med.
Der er ingen hjemme.
Ringer du på igen, dør du!
- Hvad laver du? - Skrid!
Du der!
Hvad laver du med det kamera?
Hvorfor holdt du op med at tale?
Jeg har undersøgt sagen.
Det er umuligt at holde op med at tale -
- medmindre ens stemmebånd skæres over -
- eller man har strubekræft eller sådan noget.
Der stod: "Ellers er det en hysterisk reaktion på en traumatisk hændelse -
- hvor personen ubevidst beslutter sig for ikke at tale -
- fordi det at tale vil genskabe hændelsen."
Det syntes jeg bare, du skulle vide.
Vent! Jeg kan ikke krydse den bro. Det er ikke sikkert.
Jeg kunne falde igennem.
Jeg kan ikke læse det så langt fra.
Han skrev: "Hvis du krydser broen, fortæller jeg min historie."
Vent på mig! Gå ikke så langt foran! Vent!
Men han skrev også: "Lad os tage en pause, så vi kan snakke."
Det kan vi ikke. Vi er lige startet.
Vent her.
Du må ikke gå fra mig!
Hallo?
Kan du høre mig?
Der er ingen hjemme.
Du lovede ikke at gå fra mig.
- Hvad siger han? - Okay...
Han siger: "Jeg har boet mange steder -
- men jeg er født i Tyskland.
Efter krigen blev jeg gift.
Vi fik et barn, men jeg var alt for bange til at være far.
Som dreng sad jeg i et beskyttelsesrum med mine forældre.
En bombe eksploderede, og de blev begge dræbt."
Var det derfor, du holdt op med at tale?
- Jeg henter en sodavand til dig. - Holdt du op med at tale dengang?
NEJ JA
JEG STILLER IKKE DIG SPØRGSMÅL, SÅ SPØRG IKKE MIG OM NOGET
Jeg vil gerne have dig med fra nu af.
Og så trak han på skuldrene, ligesom far. Det elskede jeg.
I en måned gik han med mig hver lørdag og søndag -
- og vi besøgte 37 mere, der hed Black.
Nej, nej, nej... Du skal være omhyggelig.
Cassidy Black bor ikke i Glendale. Hun bor i Woodhaven.
Nu skal jeg hjælpe dig.
Aurelia Black bor i Whitestone. Baz Black bor i Flushing.
Bea Black bor i Rosedale. B.G. Black bor i Sunnyside.
I morgen besøger vi Amara Black i Zone JJ. Det er i Mill Basin.
SKAL VI IKKE HOLDE FRI OG SE EN FILM?
Regel nummer syv: Intet kommer i vejen for ekspeditionen.
Hej, jeg hedder Oskar Schell...
Det er den forkerte vej!
Smager det godt?
Jeg siger ikke noget, når du går for langsomt. Det er ikke din skyld.
Eller når du skal tisse konstant. Men du kunne godt spise hurtigere.
Det var James Black, Don Black, Amos Black -
- Guthrie Black, og tre gange Ben Black.
Det nytter ikke noget.
VI STOPPER FOR I DAG
Vi er ikke færdige.
- Jeg skal altså hjem til familien. - Giv mig nu lige et øjeblik!
Godt...
Ben Black.
Guthrie Black.
Amos Black.
Forventer du, at jeg skal tjekke... Du skal bruge en hovednøgle!
Det kan jeg ikke!
Hvis jeg spørger dig om noget, svarer du så ærligt?
Også selvom svaret vil såre mig?
JA
Tror du, nøglen passer til en lås?
JA
Tror du?
JA
Tror du virkelig?
JA
Tror du, vi finder låsen?
NEJ
Jeg er heller ikke særlig sikker.
MÅSKE BURDE VI HOLDE OP MED AT LEDE
Der er noget, jeg er nødt til at vise dig.
Jeg var ikke sikker, så jeg sagde ikke noget.
Men jeg havde det på fornemmelsen.
Den måde han gik på. Den måde han trak på skuldrene.
Min bedstemor, der ikke ville tale om ham.
Han må være min bedstefar.
Min mor er ude.
Det er den her vej.
Du kan sidde på min seng.
Jeg har printet dem her ud fra internettet.
Det er formentlig ham. Eller det kunne det være.
Han havde den type tøj på.
Når jeg forstørrer det, til prikkerne holder op med at ligne en person -
- kan jeg nogle gange se brillerne.
Eller det synes jeg, at jeg kan.
Andre børn ser sikkert også deres far.
Det er den her, jeg vil vise dig.
På den værste dag efterlod min far seks beskeder på telefonsvareren.
Det er kun mig, der har hørt dem.
DIN MOR?
Især ikke hende.
Første besked kom klokken 8.56. Der ventede jeg uden for skolen.
Jeg legede med Minch. Spildte tiden.
Er du der? Hallo?
Jeg har ringet til kontoret, men ingen tog telefonen.
Der er sket noget, men jeg har det fint.
Vi skal blive, hvor vi er.
Den anden besked kom klokken 9. 12. Der sad jeg i klassen.
I tager det smukke parallelogram og deler det i to smukke dele...
Det er mig igen. Hallo?
Undskyld, jeg håbede, at du ville være hjemme.
Har du hørt, hvad der er sket? Du skal bare vide, at jeg er okay.
Det går fint. Vi venter på at finde ud af, hvad vi skal gøre.
Det er ret kaotisk, men brandvæsenet skulle være på vej.
Den tredje besked kom klokken 9.58.
Minchs mor fulgte os hjem. Hun sagde, at der var sket noget.
Jeg stoppede på hjørnet af 92. og Broadway for at få en juice.
Jeg ved, at det var på præcis det tidspunkt. Det stod på kvitteringen.
Hallo?
Du er nødt til at høre dem alle sammen.
Den fjerde besked kom klokken 10.07.
Et barn på min alder går i gennemsnit 1,5 meter i sekundet -
- og der var ni minutter imellem de to beskeder -
- så jeg har regnet ud, at jeg gik 724 meter -
- og befandt mig foran United Church på Broadway.
Det ved jeg, fordi jeg har målt det op.
Det er mig.
Jeg havde håbet, at du var hjemme.
Jeg ville virkelig gerne tale med dig og forklare...
Vent lidt. Det tager lige et minut mere.
Jeg kan ikke tale særlig længe.
Jeg ville bare fortælle dig, hvor højt jeg elsker dig.
DET HJÆLPER IKKE AT LYTTE TIL DEM
Den femte besked kom klokken 10. 17, hvor jeg talte med dørmanden Stan.
Er du der?
Tag telefonen, hvis du er der.
STOP! IKKE MERE!
Der er en besked mere. Den sjette besked.
Klokken 10.27.
STOP! IKKE MERE!
EKSPEDITIONEN SLUTTER HER
Hallo! Vent lige lidt!
Hvad laver du?
TINGENE BLIVER IKKE BEDRE
Hvem har sagt, de skulle blive bedre?
Er det så bare det?
JEG VILLE HJÆLPE DIG, MEN JEG SÅRER DIG
Hallo!
Hvis du vil rejse, så rejs! Jeg ved, at du er min bedstefar!
Men hvis du tror, vi vil savne dig, tager du fejl!
Faktisk burde jeg takke dig!
Min far var verdens bedste far, fordi du var den værste!
Far gik på Bronx Science High School. Han arbejdede på skoleavisen.
Senere læste han biokemi på Rutgers.
Han mødte mor i en boghandel og friede til hende i Connecticut.
Og hver sommer tog vi til Toby Pond, så han kunne fri til hende igen.
Da jeg blev født, lagde han blade i pres, og de hænger stadig i vinduet.
Han ville være forsker, men blev guldsmed for at forsørge sin familie.
Han elskede lugten af benzin og hadede tomater.
Han talte aldrig ned til mig.
Så på en måde er dit liv hårdere end mit.
LOPPEMARKED
- Hallo? - Hej, jeg hedder Oskar Schell.
Oskar? Det er Abby Black.
Er du der? Hallo?
Det er Oskar Schell! Jeg er her.
Du er godt nok vokset, Oskar. Lad os komme af sted.
Hvor skal vi hen? Jeg må ikke køre med fremmede.
Det er en god regel, men jeg er ikke fremmed.
Sæt dig ind.
Jeg sagde til dig, at jeg ikke vidste noget om nøglen.
Men det gør du.
Altså, min mand...
Min eksmand afholdt det loppemarked, du talte om. Du bør tale med ham.
- Hvor er din eksmand? - På arbejde. Vi kører derhen nu.
- En søndag aften? - Det er mandag morgen i Japan.
Okay, han bad jer om at komme op.
- 32. etage. - Går du ikke med?
Jeg venter her.
Held og lykke.
Kom ind.
- Hej. - Hej.
- Hvad kan jeg hjælpe dig med? - Kendte du min far?
- Din far? Hvem er din far? - Thomas Schell.
Det tror jeg ikke. Jeg kender ikke nogen af det navn.
- Han døde den 11. september. - Det gør mig ondt.
Jeg fandt en kuvert med dit navn på og troede, det var din kone -
- men hun vidste ikke noget. Og der var en mand, der råbte.
- Hvad ved du om min far? - Hvornår var det?
For 3 måneder, 17 dage, 8 timer, 16 minutter og 12 sekunder siden.
Og her til aften kl. 19.42.46 fandt jeg et avisudklip fra min far.
Der stod et telefonnummer bag på. Det var nummeret til Abby Black.
Det var mig. Den dag i huset.
- Jeg var ved at flytte. - Det ved jeg godt.
Hvad var der så særligt ved kuverten?
Må jeg se den?
- Stod der noget på kuverten? - Der stod 'Black'.
Fandt du den i en blå vase?
Jeg nægter at tro det. Det var dog helt fantastisk.
Jeg har ledt efter den nøgle i over et år.
Og jeg har ledt efter den lås, den passer til.
- Så har vi jo ledt efter hinanden. - Hvad kan den åbne?
- En bankboks. - Hvad har det med min far at gøre?
Med din far?
Jeg fandt den efter hans død, så jeg kunne ikke spørge ham.
- Jeg måtte selv finde ud af det. - Ser du...
Min far er også død. For et par år siden.
Han skulle til en rutineundersøgelse...
Og pludselig sagde lægen, at han kun havde to måneder tilbage.
Jeg skulle finde ud af, hvad der skulle ske med hans ting.
- Ville du ikke beholde dem? - Jeg ville ikke have noget af det.
Jeg holdt loppemarked. Min far og jeg havde ikke noget nært forhold.
Han brugte sin sidste tid på at skrive til alle.
Slægtninge, forretningsforbindelser. Folk, jeg ikke kendte.
Han skrev om de ting, han gerne ville have gjort.
Og om de ting, han ikke havde haft lyst til at gøre.
Han fortalte dem ting, han aldrig havde fortalt mig.
Alle de ting, jeg gerne ville vide om ham.
- Har du brug for et kram? - Nej, det går nok.
- Skrev han ikke et brev til dig? - Jo, men jeg turde ikke åbne det.
- Jeg havde været meget nysgerrig. - Min kone sagde, jeg var latterlig.
- Barnlig. - Men du var jo også hans barn.
Jeg frygtede, at det var en slags tilståelse.
Jeg håbede, der ville stå, at han var ked af det -
- eller at han elskede mig.
Eller noget personligt om os. Men det gjorde der ikke.
I slutningen af brevet stod der:
"Der ligger noget, du skal have, i den blå vase i soveværelset.
Jeg tror, du vil forstå, hvorfor du skal have det."
Men jeg havde solgt den blå vase. Nej...
Faktisk forærede jeg din far den, før jeg åbnede brevet.
- Og derfor har jeg ledt efter den. - Mødte du min far?
- Ja, åbenbart. - Kan du huske ham?
- Han talte om sin bryllupsdag. - Den 14. september.
Han ville overraske din mor. Med et besøg på en fin restaurant.
Hans smoking.
- Uden nøglen kom jeg ingen vegne. - Og derfor skulle du finde min far.
Jeg vidste ikke, hvor han boede. Jeg kendte ikke engang hans navn.
I flere uger gik jeg rundt i min fars kvarter i håb om at støde på ham.
Jeg satte sedler op til manden med den blå vase og bad ham kontakte mig.
Men det var en uge efter...
Ja, du ved... 11. september.
Folk satte sedler op alle vegne.
Nå, men nu behøver du ikke at lede mere.
Jeg er ked af, at din søgen ender uden resultat.
Det er okay.
Vi kan gå i banken sammen og dele, hvad vi end finder.
Det er pænt af dig, men nej tak.
Er du sikker på, at du klarer dig?
- Må jeg fortælle dig en hemmelighed? - Selvfølgelig.
Den dag fik vi fri fra skole lige efter, at vi var mødt.
Jeg gik hjem.
Min ven ville ringe, så jeg tjekkede telefonsvareren.
- Der var en masse beskeder. - Fra din ven?
Fra min far. Han var i bygningen.
Men der er noget, jeg aldrig har fortalt nogen.
Ikke nogen som helst.
- Telefonen ringede. - Åh, gud.
Jeg kunne ikke tage telefonen. Jeg kunne ikke.
Den ringede og ringede, og jeg kunne ikke røre mig.
Jeg ville gerne tage den, men jeg kunne bare ikke.
Telefonsvareren gik i gang. Der lød et bip.
Klokken 10.27.
Så hørte jeg fars stemme.
Er du der?
"Er du der? Er du der?"
"Er du der?"
Han havde brug for mig, og jeg tog ikke telefonen. Jeg var bange.
"Er du der?" Han spurgte ni gange. Det ved jeg, for jeg har talt efter.
Hvorfor sagde han ikke 'nogen'?
"Er der nogen?" 'Du' er jo kun en enkelt person.
Jeg tror, at han vidste, at jeg var der.
Måske blev han ved for at give mig mod til at svare.
Den længste pause er mellem tredje og fjerde gang. 15 sekunder.
Er du der?
Man kan høre folk i baggrunden, der græder.
- Er du der? - Helikoptere.
- Er du der? - Man kan høre glas, der knuses.
- Er du der? Er du... - Og så blev forbindelsen afbrudt.
- Kan du tilgive mig? - Tilgive dig? Tilgive dig hvad?
At du ikke kunne tage telefonen?
At jeg ikke kunne sige det til nogen.
Selvfølgelig tilgiver jeg dig.
Det får mig til at føle mig meget bedre tilpas.
Jeg håber, du finder det, du leder efter.
Jeg er nødt til at gå nu.
Tak.
Hvad laver han?
Oskar!
Giv mig den. Giv mig den. Giv mig den.
Det skal nok gå. Giv mig den. Det skal nok gå.
Slip nu. Slip nu. Slip nu.
Det er okay. Jeg har den. Giv nu bare slip, skat.
Slip den nu. Det skal nok gå. Slip den nu.
Det skal nok gå. Det er okay.
Jeg lover, at jeg snart får det bedre. At jeg bliver normal.
Det er da det sidste, jeg ønsker. Du er perfekt!
Jeg prøvede, mor. Jeg ved ikke, hvad jeg ellers kunne have gjort.
- Det ved jeg godt. - Det ved du da ikke.
- Jo, jeg gør. - Men du ved det ikke rigtigt, mor.
Jeg ved, at din far ville have været stolt over, at du ledte videre.
Lille skat, troede du, at jeg ville lade dig ude af syne?
Tror du, at jeg ville udsætte dig for fare?
Jeg vidste, hvor du var.
- Altid. - Gjorde du?
Da dørmanden Stan fortalte mig om telefonbøgerne -
- du skulle bruge til en opgave om folketælling -
- vidste jeg, der var noget i gære.
Hvordan det?
Der er først folketælling om syv år.
Jeg gik ind på dit værelse og forsøgte at tænke som dig.
- Jeg ville så gerne forstå dig. - Udspionerede du mig?
Jeg ledte efter dig.
Jeg fandt listen over folk, der hedder Black.
Jeg så dit indekssystem over de fem bydele.
- Mit PI. - Dit PI?
Popup-indeks.
Du brugte de sidste fire tal i telefonnumrene.
- Var det ikke smart? - Det var meget smart.
Jeg lavede mit eget kort og tegnede dine zoner op.
- 104. - 216 adresser.
472 personer med navnet Black.
Jeg lavede en liste over dem, du ville besøge i weekenden.
Ringede til dem, du havde besøgt, og mødtes med dem, du skulle besøge.
Gjorde du?
Dem alle sammen?
Siden min mand døde, har min søn ledt over hele byen -
- med en nøgle, som, han mener, er et spor.
Tak. Mange tak.
Så når han kommer... Han har lavet et kort...
Tak. Mange tak.
Tak.
- Hector Black kunne lide at kramme. - Han krammede mig 17 gange.
Jeg ville gerne gå, men han blev bare ved.
Han mener, at det hænger sammen med hans fars død.
Hvor er det en trist historie.
Jeg kunne godt lide Elaine Black og hendes fem børn.
- Fik du en tegning? - Masser.
Når han kommer, kunne han måske få lov til at prøve den der...
- Hvad med Leigh-Anne Black? - Hun råbte, at jeg skulle gå.
Det samme her.
Måske har du en forbindelse med...
Gå din vej. Gå.
Lona Blacks historie var fantastisk.
Jeg troede, hun ville begynde at græde.
Han skal nok klare sig. Han vil bare stille et par spørgsmål.
Er du sikker på, at det er i orden?
Hun havde det fint, da jeg var der.
Jeg vidste, hvor længe det ville tage at køre fra Eleanor Black i Astoria -
- til Harlan Black i Bushwick.
Det gør mig ondt med din far.
Mor, det er ham drengen!
Jeg synes, at vores mødre ligner hinanden.
Du vidste det med nøglen.
Og at du måtte finde en mening med tingene.
Og jeg var nødt til at tage med dig.
Var du aldrig bange for, at jeg ville blive voldtaget eller myrdet?
Hver eneste time, hver eneste dag. Jeg kunne dårligt trække vejret.
- Hej. - Så er jeg hjemme.
Jeg troede, at kun far kunne tænke som mig.
Det troede jeg også.
Så mange af dem havde mistet noget eller nogen, mor.
Ligesom os.
Hvad savner du ved ham?
Jeg savner så mange ting.
Han vidste, hvordan vejret var, når han rørte vinduet.
Og han kom hjem og råbte: "Hvad laver I, alle sammen?"
Og han stak hele armen ned i kaffebønnerne i Fairway.
Det gjorde mig vred, fordi alle gloede på ham.
- Gjorde de? - Det ved jeg faktisk ikke.
Jeg savner hans stemme.
Jeg savner at høre hans stemme sige, at han elsker mig.
Det gør jeg også.
Mor?
Du må gerne forelske dig igen, hvis du har lyst.
Det bliver aldrig som første gang. Ingen kan måle sig med ham.
Ingen.
Han fortalte mig det. Han sagde:
"Jeg elsker virkelig din mor. Hun er sådan en sød pige."
Mor?
Jeg siger ikke, at jeg elsker dig ofte nok, vel?
Jo, det gør du. Åh, lille skat.
Det gør du.
- Trappen er i stykker. - Du skal tidligt i skole.
Jeg har fri. Det er Presidents' Day.
- Er det ikke i februar? - De har flyttet den.
Jeg skrev et brev til de mennesker, jeg havde mødt. Der stod:
"Kære herre, frue eller frøken -
- eller Abby, Hazelle, Tommy eller Elaine -
- eller nogen anden, jeg har mødt, med efternavnet Black.
Måske husker I mig. Mit navn er Oskar Schell.
Jeg kom for at få hjælp til at finde den lås -
- der passede til den nøgle, jeg troede, min far havde efterladt mig.
De fleste af jer var hjælpsomme og søde ved mig.
Det vil jeg gerne takke jer for.
Jeg vil gerne takke for rideturen og for Taylors billede af mig og nøglen.
Jeg synes, at I skal vide, at nøglen ikke var min.
Den tilhørte en mr. William Black -
- der måske trængte mere til den, end jeg gjorde.
Jeg var naturligvis skuffet -
- men jeg er glad for, at den fandt sin rette ejermand.
Og jeg er endda glad for min skuffelse -
- for den er bedre at have end ingenting.
Min far fortalte mig, at New York har haft en sjette bydel, der flød væk.
Man forsøgte forgæves at redde den, og den kommer aldrig tilbage.
Og uanset hvor højt jeg ønsker det, kommer min far heller ikke tilbage.
Jeg troede ikke, jeg kunne leve uden ham, men det ved jeg nu, at jeg kan.
Jeg tror, det ville gøre far stolt, og det er det eneste, jeg ønskede."
EKSPEDITION NR. SEKS EKSTREMT HØJT OG UTROLIGT TÆT PÅ
DEDIKERET TIL THOMAS SCHELL GULDSMED OG OXYMORONIST
Jeg fik Lejerens adresse af bedstemor -
- og selvom jeg havde lyst til at kalde ham en egoistisk nar -
- gjorde jeg det ikke. Jeg bad ham om at komme hjem.
SCHELL & SØN GULDSMED
Tillykke, Oskar.
Med stort mod og en visdom, der langt overstiger din alder -
- har du fuldført opdagelsesrejse nummer seks.
Du har både bevist eksistensen af den sjette bydel -
- og dine egne utrolige evner.
Hvor den sjette bydels beboere end befinder sig nu, hylder de dig -
- og det gør jeg også.
Og nu er det på tide at komme hjem."
[Danish]